Головна » Авторські твори » Вірші |
Вже осінь на дворі і капає дощик. А он по дорозі іде подорожний, Зайшов на подвір’я де найкраща хата. Син глянув на тата і не впізнав тата, В руках в нього кострець і зігнута спина. -Це я твій тато прийми мене сину. А де ж ти був тату коли я учився? Хто думав про мене коли я женився? Усе ж вона люба матуся, Мила яка через тебе рано посивіла. Тут вибігли діти не знають нічого З подивом дивились на діда чужого. Найменшенький хліба десь взяв скоринку І хоче покласти старцеві в торбу. З хати вибігла жінка коса в неї сива, Та сама струнка ще й дуже красива, Глянула на старця і враз пригадала. Як колись в сімнадцять хлопця покохала. Говорив що любить, що женитись буде, А потім покинув, на осуду людям. Сам кудись подівся п’яними шляхами. А вона зосталась з сином і сльозами, Працювала в пана, виростила сина. Щебечуть онуки і вона щаслива. Пішла гордо в хату взяла паляницю. Старцеві віддала і пішла в світлину. На порозі стала гірко посміхнулась, Йди війся по світу любов вже минула.
| |||||||||||||||||||||||
Сподобалось
+11
Можливо Вам сподобаються інші твори Марії Явтухівної
| |||||||||||||||||||||||
Переглядів: 842 | |
Всього коментарів: 0 | |
Тут публікуються віршовані авторські твори Марії Явтухівної
Вересень 2024 | ||||||
Пн | Вт | Ср | Чт | Пт | Сб | Нд |
1 | ||||||
2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
30 |